FIGYELMEZTETÉS: Az alant látható fejezet erős erotikus és szexuális tartalmat foglal magában! (Néhol erős erekciót okozhat) 18+ felettieknek ajánlott!
Végre-valahára elérkezett ez a majdnem egy éve várt fejezet!
![Kép](http://www.gamestar.hu/gfx/smiley/boing.gif)
Róbert és Juliet végre találkoznak egy év után! A végeredmény ez lesz:
44. Fejezet: Halhatatlan szerelem
- Felícia, szeretlek... – súgtam neki lágy csókok közepette. Csupaszon feküdtünk a kényelmes franciaágyban, közben pedig ölelkeztünk és csókolózgattunk.
- Nagyon jó voltál tegnap este. Nem csalódtam benned, szépfiú – dicsért meg, majd bekapta a számat. Ráfeküdt testemre, míg a melleit fogdostam.
- Köszönöm ezt a gyönyörű estét, Felícia, de azt hiszem, hogy most mennem kéne. – A mondat végére Felícia leszállt rólam, és néztük egymás szemét.
- Nem engedlek sehová.
- De nekem tényleg kéne mennem. Rengeteg dolgom van.
- Itt akarod hagyni a csajodat? Örülj, hogy nem büntettelek meg! Használtál gumit, pedig megtiltottam.
- Azért használtam, mert ez volt az első alkalmam, hogy veled voltam, de ígérem, hogy legközelebb természetesen fogjuk csinálni, oké?
- Oké – mosolyodott el, csókot lehelve ajkamra.
- Ó, hallod, el kéne mennem WC-re – zavartam meg a puszilkodást.
- Persze, menj csak – engedélyezte bólogatva. Felkeltem helyemről, levéve a spermás kotont péniszemről, melyet a közeli kukába hajítottam.
- Várj, nekem is kéne WC-re mennem. Nem akarsz esetleg zuhanyozni velem? – tette fel a csábító ajánlatot ravaszan. Én csak mosolyogtam.
- Az jó lenne.
Felícia feltápászkodott, majd meg is csókolt, utána pedig követett a fürdőbe. Szerelmes voltam. Jót tett a tegnapi kalandunk. Visszaszorult a depresszióm.
- Ó, erre már szükségem volt – élveztem el megkönnyebbülve hugyozás alatt. Szex után mindig is sokat kellett pisilnem. Felíciának is kellett, ezért leült vécézni, amíg én megmostam az arcomat.
- Na, jössz zuhanyozni? – kérdezte szépségem kíváncsian. Hangja olyan volt, akár egy csók.
- Megint szexelni akarsz, mi? – vigyorogtam. – Persze, csak hozom az óvszeremet. – Épp indultam volna, de Felícia belökött a zuhanyrózsa alá.
- Nem mész sehová, te görög isten. – Egyetlenem behúzta a zuhany függönyét, s ott folytattuk tovább közösülésünket, miközben a víz mosta testünket.
Hosszasan csókoltuk egymást. A meleg fürdővíz megtisztított bennünket a hűtlenség piszkától. Lemostuk magunkról a depressziót. Elfelejtettük gondjainkat, s csak saját magunkra gondoltunk. Megint megtettük. Közösültem vele szexuálisan, csak most a zuhany alatt. Connor az erejével küldött nekem egy gumit. Felhúztam, majd pöcsömet beleeresztettem lábai közé. Elsoroltuk az ábécét. Erős ingerekhez juthattunk hozzá. Orgazmus és petting ment végbe köztünk. Szétnyaltam a száját, utána pedig csókolgattam a nyakát, majd a melleit is. Legalább egy óráig tartott ez a folyamat. Felszabadultunk. Szerelmünk beteljesedett.
A fürdőzés után megtörölköztünk, visszahúzva ruháinkat. Sőt képeket is csináltunk: seflie-zés a tükör előtt, csókolózások, és még sorolhatnám. Noha összejöttem vele, még mindig megvolt bennem a bűntudat Axel és Juliet végett.
Miután az óra elérte a tízest, megreggeliztünk, csakhogy már ideje volt távoznom.
- Felícia, mennem kell. Máskor majd folytatjuk – tértem a lényegre megkomolyodva.
- Rendben, menj csak – értett egyet, felkelve a székéről.
- Szeretlek. – Megcsókoltam. Nem akartam abbahagyni, de már mennem kellett.
- Örülök, hogy veled töltöttem az estémet.
- Én is. Majd felhívlak később. Szia. – Épp léptem ki az ajtón, mire megállított.
- Robi, tegnap említetted, hogy visszatért az életedbe egy olyan személy, akit utálsz. Ki volt az? – érdeklődött kíváncsian.
- Gyuri volt az. Egy hónapja találkoztam vele. Mindent tönkretett ez a féreg! Meg fogom őt ölni! El sem tudod hinni, hogy miket művelt az elmúlt egy hónapban!
- Fel a fejjel. Minden rendbe fog jönni – csillapította fájdalmamat. Mélyen néztem zöld szemeit.
- Kösz, de most mennem kell. Majd hívlak – vettem egy nagy levegőt. – Emellett pedig ne mondd el senkinek sem, hogy összejöttél velem! Ne is tedd ki Lifeinvaderre a képeinket!
- Persze, nem fogom. Szia. – Adott egy búcsúcsókot. Elhagytam a lakást.
Több óra elteltével az ágyamban feküdtem otthon. Délután háromra kellett mennem a találkozóra.
Basszus, tiszta idióta vagyok. Megcsaltam két nővel Julietet. Picsába. Mit fog majd szólni Juliet és Axel? – gondoltam magamban. Idegileg ki voltam. Connor is a nyakamon volt, és Felíciát is megkeféltem. Nagyon furdalt a lelkiismeretem. Még mindig nem volt erőm megmondani Julietnek, hogy megcsaltam őt, és hogy többet már nem lehetünk együtt Riley miatt. De ha ez még nem lett volna elég, akkor az utóbbi időben tengernyi ellenfelem lett. Tartanom kellett Martintól, a KG Team Gangtől és Colombo új csapatától is. Persze még mindig nem tudtam elérni eredeti céljaimat. Már régen beszélnem kellett volna Johnny Klebitzzel a börtönben, aztán már régen meg kellett volna ölnöm Valvonát és ki kellett volna szabadítanom Leandrost. Nem volt sajnos semmire sem időm. Tudtam, hogyha túl leszek Julieten, megcsinálom a maradék rablást, megölök mindenkit, és elhúzok a picsába Adrwingtonból. Sietnem kellett Afganisztánba. Egyedül az vigasztalt, hogy Connor miatt nem ölhetnek meg a terroristák és az egyéb iszlám banditák.
- Rómeó, mit fogsz akkor ma csinálni? Remélem, kiélvezted magad Felíciával – szólalt meg Connor, megtörve a csendet. Volt a hangjában egy kis csipkelődés.
- Tudod jól, hogy mit fogok csinálni. Elmegyek találkozni Juliettel. Be kell neki vallanom az igazat, érted? – közöltem vele a tényeket stresszesen. Még mindig az ágyamban feküdtem és a plafont bámultam.
- Ne menj el szerintem. Ne bízz meg benne! Az IAA szórakozik veled!
- Miről beszélsz, Connor? – mordultam rá, felkelve fekvőhelyemről.
- Arról, hogy az egész egy kibaszott csapda! Róbert, az IAA el akar téged kapni! Írták is a leveledben, hogy maradj távol Talabor Selftől. Biztosan azt fogják majd tőled kérni, hogy működj velük együtt az FIB ellen!
- Connor, te tiszta hülye vagy! Ez baromság. Juliet már vár rám. Elmondom neki az igazat – próbáltam meg kijönni szobámból, de védelmezőm visszatartott.
- Úgysem fog sikerülni. De ha mégis, akkor mit fogsz majd mondani neki? Bevallod, hogy megcsaltad őt két nővel, és hogy az egyik terhes lett tőled? Hogy fog neki ez majd esni, szerinted? – vette el az önbizalmamat.
- Na, idefigyelj, azért vagy te velem, hogy védelmezz, nem pedig azért, hogy elvedd az önbizalmamat! Kussolj be, Connor! Van még két órám. Veszek magamnak új ruhákat és egy csokor rózsát Julietnek. Ha ez megvan, beszélek vele, holnap pedig megkérdezem Lestertől, hogy mikor kezdjük a következő rablást, és hogy vannak-e még bérgyilkos megbízásai – magyaráztam feltüzelten.
- Tedd azt, de ajánlom, hogy siess. Tavasszal már Afganisztánban kell lenned. Ha vége lesz ennek a hosszú télnek, kimész Afganisztánba.
- Jól van, főnök, tudom én is – vállat vontam, elhagyva házamat.
Ezután beültem a piros Infernusomba, majd rátapostam a gázra. Most valamivel kevesebb hó esett, mert a depresszióm lejjebb zuhant Felíciával való együttlétem miatt. Habár tudtam, hogy hamarosan még nagyobb hó fog esni, mert Juliet csalódni fog bennem. Bármennyire is őszinte ember voltam, nem akartam elmondani Julietnek az igazságot. Ha Liza nem lett volna terhes, akkor mér régen dobtam volna, és elvettem volna feleségül Julietet, Felíciát pedig meghagytam volna Axelnek, de úgy látszott, hogy a sors nem ilyen életet szánt nekem.
Ezt letisztázva elértem egy Ponsonbys ruhaboltba. A Ponsonbysba szívesen jártak a gazdag emberek öltönyöket, ingeket, mellényeket és szmokingokat venni. Szerettem ezt a boltot. Itt mindig is elegánsnak tűntem. Bementem hát. Üdvözölt egy negyvenes fekete hajú nő. Köszöntem neki, majd felvettem magamra egy lazacrózsaszín pulóvert és egy kék farmert az egyik próbafülkénél. Remekül néztem ki. Utáltam a rózsaszín ruhákat, de ez most tényleg jól állt. Fiatalosnak és szépnek néztem ki. Nem bírtam ki, hogy ne csináljak egy képet a tükör előtt. Lefotóztam magamat a rózsaszín pulóverben, mi több feltettem Lifeinvaderre. Az ikrek, Raleigh, Tess, Michael, Trevor, Franklin, Jimmy, Tracey, Gyuri, Mami és Truth szarrá likeolták. Boldog voltam, hogy ennyi embernek tetszett a stílusom. Annyira vidám lettem, hogy azonnal megvettem, és már indultam is a következő célállomásomhoz, egy virágbolthoz. Mellesleg tegnap itt vettem azt a vörös rózsát Felíciának és a csokrot Trevornak, de most úgy gondoltam, hogy Julietnek egy egész csokorral veszek, mert mégis ő volt életem első szerelme!
Ezt megmagyarázva beléptem a virágboltba. Voltak ott rózsák, gerberák, tulipánok és fréziák is. Egy jó nagy csokrot vettem bébimnek, tele vörös rózsákkal. Mosolyogva betettem a kocsimba, s mihelyst hajtottam volna haza, bekapcsoltam a rádiót, mely sokkoló híreket közölt le.
- Legfrissebb híreinket hallhatják! – hívta fel a figyelmünket a múltkori idős férfi hangja. – Tegnapelőtt, éjjel kettő körül brutálisan karambolozott egy motoros egy részeg kamionsofőrrel. A fiatal férfi azonnal meghalt. A fiú kereken harmincéves volt. A híres egyetemi professzor, Dr. Curtis Baker egyetlen gyermeke volt. A barátok szerint Christian Baker a GameAdrwingtonia rendezvényről jött hazaféle, mikor is elgázolta őt egy kamion. A rendőrség őrizetbe vette az ittas férfit, aki ellen eljárás indult.
- Mi a f*sz? – csodálkoztam el tátott szájjal. – Connor, hallottad ezt? Meghalt Curtis Baker fia! Azt a rohadt! Curtis most biztosan szomorú lehet. Szegény. Azért sajnálom őt... – Bánatomban eltekertem a Weazel Newst. Nem akartam hallani a híreket, mert csak jobban elszomorított volna.
Ettől eltekintve hazaértem. Betettem a régi ruhámat a szekrényembe, s az új rózsaszínes öltözékemben tündököltem a tükör előtt. Ebben a két órában nem csináltam mást, mint gyakorolgattam elmondani Julietnek az igazságot. Megpróbáltam előadni, hogy ne érjen meglepetés, vagy hogy ne rontsam el. Aztán ebédeltem is egy kicsit, majd mire három óra lett kereken, megérkeztem az IAA Wintershore-i főhadiszállásához.
Az IAA és az FIB épülete egymás mellett helyezkedtek el. Mindkét ikertorony hatalmas felhőkarcolóként szolgált. Hasonlított az amerikai változatára is. Ott is hasonlóképpen volt felépítve, mint Wintershore-ban. Csak ámultam, hogy milyen nagy munka is lehetett megépíteni ezt a két dögöt.
Az szép. Az ember nem is gondolná, hogy milyen lehet lenézni a tornyok legtetejéről! – futott át agyamon a gondolat, majd lassan elballagtam a bejárati ajtóhoz. Benyitottam. Átlátszó üvegeket használtak. Szerettem ezt az elrendezési módot. Modern és elegáns volt.
Ettől a ponttól kezdve az IAA-ügynökök bámultak meglepetten. Fogalmuk sem volt róla, hogy mit kereshettem itt. Utáltak engem. Meg kell hagyni, elég csinosan néztek ki azokban a fekete-fehér-szürke öltönyökben. Bírtam az öltönyöket. Tetszett, hogy az ügynökök ilyenekben tengették a napjaikat. A maffiózók is ilyenek voltak különben.
- Elnézést, hölgyem, látogatóba jöttem – szólítottam meg udvariasan a harmincas éveiben járó nőszemélyt, aki a recepciós szerepét töltötte be. Karen Danielsnek hívták. Rövid, félhosszú, fekete haja és kék szemei volt. Egy fekete tűsarkút, egy barnászöld öltönynadrágot, egy világoskék inget és egy szintén barnászöld öltönyt viselt. A nyakában volt egy kék nyaklánc.
- Kihez jött látogatóba? – tudakolt boldogan. Kedvesten tűnt.
- Juliet Collins. Ma háromra lesz vele találkozom.
- Jézusom! Maga lenne Róbert Bock? Örvednek a találkozásnak, Róbert! – lepődött meg hangoskodva. Izgatott volt a látványomtól.
- Én is, hölgyem.
- Engem Karen Danielsnek hívnak. Remélem, fogunk még találkozni. – Megpuszilta az arcomat, és én is az övét az ismerkedés jeleként. Bevallom, hogy erekcióm lett tőle. Nem volt az esetem a csaj, de azért szúrtam volna.
- Akkor elmondaná, hogy hol találhatom Julietet?
- Ó, persze. Kövessen, Róbert – dadogta elpirulva.
Elkezdtem követni Karent. A nő még mindig izgatott volt a találkozástól. Az arca vörös lett. Lehet, hogy nagy rajongóm volt, vagy pedig szerelmes lehetett belém.
Elvitt engem egy lifthez. Benyomta a gombokat a kapcsolótáblánál, s pár perc után felértünk az emeletre. Sétáltunk még egy kicsit, majd megállt az egyik ajtónál, ahol elbúcsúzott tőlem.
- Nos, itt vagyunk. Sok sikert, Róbert. Ez az ajtó mellett találja majd kedvesét, akit már egy éve nem látott – világosított fel a dolgokról lelkesen.
- Köszönöm a segítségét, Karen. További szép napot. – Benyitottam volna az ajtón, de Karen rácsapott egyet a fenekemre.
- Ha mégsem jönnek össze, akkor majd hívjon fel, Roberto – kacsintott.
- Izé... Oké... Viszlát! – Azonnal bementem a szobába. Zavarba is jöttem, meg nevettem is ezen a bolond asszonyon. El voltam én is pirulva. Nem akartam járni vele. Nekem elég volt Juliet, Liza és Felícia. Nem kívántam felszedni egy harmincas nőt!
Amint bementem a helyiségbe – ami valójában egy üres raktár volt -, jobb oldalról váratlanul leütött egy IAA-ügynök az M4-es fegyverével. Kifeküdtem és elsötétült körülöttem minden.
Harminc perccel később egy székhez kötözve találtam magam egy irodai asztal előtt. Homályosan felfigyeltem az egy éve halottnak hitt IAA vezetőjére, Andrew Williamsre. Egy fekete öltönyben és öltönynadrágban díszelgett. A ruhadarabok tele voltak fehér csíkokkal.
- Helló, Róbert. Olyan rég találkoztunk. Hogy vagy, drága barátom? – Hangja erős gúnnyal keveredett. Emberei a háta mögött őrizték őt, miközben röhögtek a szenvedésemen.
- Andrew... maga nem halt meg? Uram, engedjenek el... Mit jelentsen ez? – böktem ki erőtlenül. Szörnyen fájt a fejem az ütéstől. Beszélni is alig tudtam.
- Róbert, elkaptuk magát. Az egész egy csapda volt! – nevetett fel öntelten. – Átvertük magát! Tudtuk jól, hogy rá fog harapni a horogra!
- Miért?! Miért pont én?! – üvöltöttem dühösen. Most már visszajött az erőm.
- Mert a csapata együttműködik az FIB-vel. Ki akarnak minket rabolni! Tudomásunk van az egész ügyről, Róbert. Tudjuk, hogy maguk rabolták ki múltkor a bankot és a Merryweathert is.
- De még nem történt meg az IAA kirablása! Még csak kettő rablást hajtottunk végre, te f*sz! – Mérgemben szembeköptem őt. Andrew megpofozott.
- Vigyázzon a szájára, Róbert! Csúnyán baja eshet, ha így folytatja tovább.
- Maga f*sz! Megbíztam magában még tavaly. Azt hittem, hogy maga rendes férfi, de nem, tévedtem! Kurvára tévedtem! Maga egy mocskos b*zi! Sokkal undorítóbb, mint Curtis! – ordítottam felpaprikázva.
- Róbert, ez az IAA! Bennünk nem érdemes megbízni – büszkélkedett gőgösen.
- Azt látom... Korrupt faszok mindannyian! Lopják a jó sok olajat a Közel-Keletről! Maguk miatt utálja az iszlám Európát és Amerikát! Faszszopók! – foszlott belőlem az indulat.
- Jaj, Róbert. Nekem semmi közöm az IAA Közel-Keleten folytatott munkájáról. Én a Wintershore-i ügyeket intézem. Mindegy – váltott témát. – Szeretném, hogy ha segítene nekünk legyőzni Talabor Selfet és az FIB-t. Azt akarjuk, hogy a csapatával törjön be az FIB-hez! Ha nem teszik meg, börtönbe fognak kerülni mindannyian!
- NEM! Nem fogok segíteni maguknak! – utasítottam vissza makacson.
- Ha segítenek, Axel Osborne szabad lesz Afganisztánból. Hazatérhet Chicagóba.
- Tessék? Axel szabad lehet? – csillantak fel szemeim az ajánlatot hallva.
- Persze. Hamarosan új elnöke lesz az USA-nak. Elintéztem, hogy Axel kapja meg az amnesztiát, de csakis akkor, hogyha segítenek nekünk.
- Ez egy nagyon csábító ajánlat, Andrew. Mégis az előbb mondta, hogy ne bízzak az IAA-ben, úgyhogy visszautasítom!
- Róbert, nem akarja, hogy Axel újra szabad legyen, és hogy kiverje magának? Nem akar baszni a példaképével? – csúfolódott beképzelten. Nyerített az embereivel egyetemben.
- Ó, igen? – Annyira eluralkodott rajtam a méreg, hogy a szemeim kivörösödtek. A villanyok maguktól lekapcsolódtak, és furcsa zajokat lehetett hallani a szobából.
- Mi a franc volt ez? – tájékozódott Andrew zaklatottan. Remegett az ijedségtől. Testőreit is sokkolta ez a különös jelenség.
- A halálod. – S azzal Connor széttörte az ablakokat, fellökte az íróasztalt, a bútorokat pedig nekivágta a fegyveres ügynököknek.
Connor a képességével eloldozott. A kötél lecsúszott kezeimről. Villámgyorsan rávetettem magam a homár Andrewra. Megpofoztam, így összerogyott, de én nem kegyelmeztem neki. Ütöttem az arcát teljes erőmből. Megállás nélkül tízszer csaptam meg. Andrew vért köpött a fájdalomtól. A fogait is kitörtem. Közben azt kiabáltam, hogy ezt Axelért tettem. Tudtam jól, hogy ha nem állok meg, akkor meg fogom őt ölni, de ez cseppet sem érdekelt. Ennek a féregnek akkor kellett volna meghalnia, amikor lezuhantunk a repülővel. Nem is értem, hogy hogyan élhette túl.
Ezt követően Andrew lassan már a halálánál járt, mikor is egy fiatal lány benyitott az ajtón. Rögvest abbahagyta Connor a támadást, és én is Andrew ütögetését. Elengedtem áldozatomat, aki kifeküdt a padlóra. Felálltam, és néztem a leányt. Megálltunk egy pillanatra és figyeltük egymást csodálkozva. Félhosszú, barna haja volt. Sokkal hosszabb volt a haja, mint egy évvel ezelőtt. Egy barna bőrkabátot, egy kék farmert és egy barna bakancsot hordott. Ezen kívül a kicipzárolt bőrkabátja alatt volt egy fekete pulcsija is. Istenem, nagyon hiányzott már! Juliet volt az! Az új frizurájától sokkal kerekebb lett az arca, mégis oly gyönyörű volt. Elérzékenyültem, és ő is.
- Juliet? – állt el szemem-szájam. Nem tudtam lereagálni a dolgot. Ez a váratlan találkozás mindkettőnket leblokkolt.
- Róbert? – Juliet könnyekben tört ki. – Egy éve már, hogy nem láttalak, Róbert. Nagyon hiányoztál.
- Ó, Juliet! – Odafutottam hozzá, átöleltem, majd megcsókoltam. Sokáig el sem akartam engedni őt. Egy kicsikét lehajoltam, hogy fel tudjon engem érni, tudniillik ő is ugyanolyan alacsony volt, mint Felícia. Annyi volt közöttük a különbség, hogy Felícia százötvenkilenc centi volt, Juliet pedig százötvenöt.
- Mi van? Már rózsaszínben nyomatod? – kíváncsiskodott mosolyogva Juliet, befejezve a smárolást.
- Hát, fel kellett vennem a divatot. – Csókot leheltem ajkára. Mindeközben már a gazember Williams is felkelt a parkettáról.
- Nem megyünk el valahová?
- Az nagyszerű lenne, bébi – csókoltam meg újból, s éppen hagytuk volna ott az irodát, de én úgy gondoltam, hogy megmondogatok Andrew Williamsnek. – He, Andrew, állj csak meg, te gazember! – ragadtam meg a nyakánál fogva, midőn mélyen sasoltam a rémült szemeit. – Ha még egyszer ártani mersz nekem vagy Julietnek, kitaposom a beledet! Nem fogok nektek segíteni az FIB ellen, értve vagyunk? De ha mégis megpróbáltok elkapni engem, kinyírlak az IAA-vel együtt, te homár! – Utolsó kenetként nekihajítottam egy könyvespolcnak, majd Juliettel karöltve otthagytuk az IAA bázisát.
Nem sokkal ezután kimentünk az udvarra, de előtte a földszinten Karen még irigyen leskelődött utánunk. Juliettel el akartunk sétálni egy vidámparkba, hogy kikapcsolódhassunk egy kicsit, mert Karen miatt egy nyugodt percünk nem volt. Útközben beszélgettünk kézen fogva az eltelt egy év eseményeiről, miközben hópelyhek szállingóztak az égből.
- És hogy vagy amúgy, Róbert? – törte meg a csöndet, mialatt sétáltunk a vidámpark felé. Lassan haladtunk a csúszós utak miatt.
- Most sokkal jobban vagyok, mert te itt vagy velem, Juliet – vallottam be érzelmeimet őszintén. Juliet erre csak elpirult.
- Nagyon hiányoztál. Meglepett ez a találkozás.
- Engem lepett meg a legjobban, hidd el – örömködtem széles mosollyal az arcomon. – Az IAA egy héttel ezelőtt írt a nevedben egy SMS-t nekem, melyben az állt, hogy szeretnél velem találkozni az IAA épületében. Hát eljöttem, de az egész egy csapda volt.
- De mégis miért tette ezt az IAA? Mit akarnak tőled?
- Egy csapattal rablásokat tervelünk ki, hogy elég pénzt szerezhessünk magunknak, hogy elmehessünk Amerikába. A gáz az, hogy az FIB rájött erre, és segítenünk kell nekik az IAA ellen, erre láthattad te is, hogy az IAA megtámadott engem emiatt.
- Az IAA már csak ilyen. Nekem is elegem van belőlük! Folyton kísérleteznek velem! – elégedetlenkedett morcosan, ezért elengedtem a kezét és megálltam előtte.
- Juliet, egy nap szabad leszel. Felszabadítalak az IAA elnyomása alól. Többet nem fognak kísérletezni veled! – csillapítottam kedélyeit. – A feleségem leszel, Juliet Collins. Rengeteg gyerekünk lesz. És nem kell furcsának érezned magad, mert én is furcsa lettem az utóbbi időben.
- Robi... én... nagyon boldog vagyok melletted! Annyira hiányoztál! – kapta be a számat zokogva. A szeretettől származtak ezek a könnyei.
- Ó, Juliet... Ne sírj, életem! – töröltem meg könnyeit gyengéden. Barna szemeit hálás könnyek mosták. Kényeztettem őt az érzelmeimmel.
- El nem tudom mondani, mennyire szükségem volt rád! Nagyon rossz volt ez az egy év nélküled! – ismerte el az igazságot, megszabadulva a fájdalmaitól.
- Soha többet nem foglak elhagyni, Juliet! El foglak téged venni, bébi. Elviszlek Hawaiira. Oda fogunk majd költözni, és a gyerekeink ott fognak felnőni. Elhagyjuk ezt a gonosz világot. Többet senki sem árthat nekünk, szerelmem! – pátyolgattam, majd egy nyelves csókkal enyhítettem az állapotán.
- Tudod, rajtad és Curtisen kívül nincs senkim a világon. Egy barátom sincs, Robi.
- Nekem viszont van sok! Bemutatom majd neked őket. Költözz oda hozzám. Úgyis üres a lakásom. Egyedül élek. Hiányzott már a női társaság.
- Odaköltözök hozzád, életem! – Megint nyelveztünk. Nyugodtak voltunk mindketten. Egy éve vártunk már erre. Tudtam, hogy ha eljön az éjszaka, a magamévá fogom őt tenni, és teherbe is ejtem. Kell a gyerek!
- Juliet, mutatni szeretnék valamit neked. Én is rendelkezem különleges képességekkel – rukkoltam elő az ötlettel joviálisan. Juliet nem hitt a fülének.
- Nem, ez biztosan valami vicc.
- Akkor ezt figyeld – szegeztem tekintetemet egy hóemberre. – Connor, lökd fel a hóembert! – Connor erre fellökte. Juliet nem tudta mire vélni ezt.
- Ez nem lehet! Ki az a Connor?
- Connor egy entitás, akit az egyik régi ismerősöm, Károly Tóth idézett meg, hogy védelmezzen engem. Connor nem engedi, hogy meghaljak. Megöli az összes ellenfelemet. Segít nekem, és követ a végsőkig! Juliet, hinned kell nekem! – demonstráltam zavartalanul. Be akartam neki bizonyítani, hogy nincs egyedül, mert nekem is vannak adottságaim!
- Connor egy szellem?
- Igen, az. Csak én láthatom, na meg maga Károly Tóth, mert ő idézte meg. Connor igazából egy valkűr. Nagy szárnyai vannak és ugyanúgy néz ki, mint én. Károly és Én halljuk csak a hangját, mások nem.
- És ő lát engem?
- Mindenkit lát, Juliet. Minden emberről tud mindent! Emlékeket tud továbbítani, gyógyítja a sérüléseket, élőlények testébe száll bele és az ellenfeleimet megöli. Hát nem nagyszerű? – regéltem mulatságosan. Azért most már kezdtem megszokni Connor jelenlétét.
- Hát, nem tudom. Furcsának furcsa, de azért megleszek veled. Te is elfogadtad a furcsaságomat, így én is elfogadom a tiedét – törődött bele gondtalanul.
- Várj, ezt figyeld akkor! – álltam meg egy szösszenetre. – Connor, tegyél a kezembe egy hógolyót. – Connor rögtön összegyúrt egy maroknyi havat, melyet a fekete kesztyűmbe helyezett. Juliet most már tényleg elhitte nekem.
- Azt a, hát ez durva.
- Én is ezt mondtam még egy évvel ezelőtt a te képességeidre is. Emlékszel rá, ugye?
- Igen. Akkor gyújtottuk még fel Gyuriék házát. Régi szép emlékek – kacagott bohókásan.
- Hát igen, Gyuriék rendesen megkapták a magukét.
- Tényleg, Gyurival mi van? Beszélsz még vele? – tért el a témától.
- Sajnos volt alkalmam újból találkozni vele. Megtalált engem ez a f*sz.
- Ó, hát ez nem jó. Mit csinált veled?
- Üljünk le egy padra, és elmesélem. Sokkal könnyebb lenne, ha leülnénk.
- Rendben. – Juliet leült mellém egy padra.
- Szóval, ugyebár leérettségiztem májusban. Ezt már mondtam neked Lifeinvaderen.
- Igen, már mondtad.
- Az történt ezután, hogy a szüleim beírattak a Wintershore-i egyetemre, hogy bölcsész lehessek. Habár hamar kicsaptak, mert Achillesékkel fellázadtam a rendszer ellen. Majdnem két hónapja volt ez már. Szeptember vége lehetett. Tüntetések, lázadások és zavargások törtek ki. Az elnök, Radomił Emánuel és a rendőrség fellépett ellenünk. Elmenekültünk tőlük, csakhogy a rejtekhelyünket felgyújtották. Én és Leandros megpróbáltuk megkeresni Achillest. Meg is találtuk, de sajnos ráomlott a törmelék, majd bennégett – tartottam egy kis szünetet. – Leandrossal egy drogos öregasszonynál, Maminál szálltunk meg, azonban megtámadtak minket Mami ellenfelei. Segítettem Mamiéknak. Megöltem az ellenfeleit, majd kiszabadítottam a túszokat. Egy rendes családot sikerült megismernek. Találkoztam Michael De Santával, aki a feleségével, Amandával, a lányával, Traceyvel, a fiával, Jimmyvel, a keresztlányával, Lizával és a két legjobb barátjával, Franklinnel és Trevorral jött el Adrwingtonba. Kedvesek voltak hozzám. Igazából Vice Citybe mentek volna, mert Liza ott házasodott meg volna egy gonosz maffiózóval, Jason Brownnal, csak hát Michael rossz jegyeket vásárolt, így Wintershore-ba szálltak le.
- Értem, de az még mindig nem világos, hogy Gyuri hogy jött a képbe.
- Hát az elég hosszú. Igazából az egész véletlenül történt. Megismerkedtem egy rendőrrel, László Hillerrel, aki a barátom lett, és megígérte, hogy segít legyőzni az ellenfeleimet, de közben Leandrost elrabolta a KG Team Gang.
- A KG Team Gang? Nem ők piszkáltak téged még régen a helyesírásod miatt? – csodálkozott el.
- Igen, ők volt azok – sóhajtottam. – Ezek után segítettem Lászlónak legyőzni a maffiát, de a Pavano család Donja, Mary Valvona lelőtte Hillert. Megölte a legjobb barátomat, Juliet! – mérgelődtem. – Mély depresszióba estem. Sokáig mérgelődtem és hibásnak is éreztem magam, sőt Gyuri ekkor bontakozott ki igazából! Találkoztam vele, kurvára elrontott mindent! Kiverte a fogamat egy bokszerrel, hazudott összevissza, megutáltatta velem Michaelt, játszott az érzelmeimmel, én persze megbocsátottam neki számtalanszor, mígnem addig fajult a dolog, hogy megvertem őt. Kidobtam a házam ablakán, ezért eltört a háta. Kórházba is került.
- Jól tetted, Robi. Gyuri egy féreg. Megérdemelte – helyeselt.
- Ha tudnád, hogy még mi történt vele...
- Miért? Mi lett Gyurival? Meghalt?
- Nem, dehogy! Él még mindig, csak hát félszemű lett. Kivágták a bal szemét egy késsel... – nyögtem ki nehézkesen.
- Hogy mi? – maradt tátva a szája.
- Igen, miattam vágták ki neki a szemét. Megismerkedtem az ikrekkel, mert a csapatom egyik vezetője, Lester Crest elhívta az ikreket Amerikából, hogy segítsenek a rablásokban nekünk. Gyuri buzerálta az ikreket, majd másnap balhéba kerültünk a Denaro maffiacsaláddal, mert Billy Colombo kérésére elloptuk a Denaro-fiúk járműveit. Az ikrek megölték Anthony Denaro fiait, azonban elkaptak minket. Anthony kihallgatott bennünket, ugyanakkor annyira köcsög voltam, hogy Gyurira fogtam az egészet, s így vesztette el a szemét.
- Hát, szerintem ezt nem kellett volna azért. Ez már kegyetlenség, Robi! – ítélkezett Juliet kiábrándulva.
- Igen, tudom! Megbántam már, Juliet! Rosszul tettem az egészet, érted? Csak már elegem volt, hogy ez a gyökér páva mindent megúszott! Meg akartam leckéztetni, de azért nem gondoltam volna, hogy a szemét kivágják. Szégyellem magam miatta...
- Jól van, már nem számít... Gondolom, Gyuri még azóta sem bocsátott meg neked.
- A meglepő az az egészben, hogy megbocsátott. Én, az ikrek, Vladimir Borodin és Gyuri kiraboltuk a Merryweather katonai milíciát, utána pedig bocsánatot kértem tőle. Gyuri már nem haragudott rám – szövegeltem egyhangúan.
- Értem. Hát, szokatlan tőle, hogy még ezek után is megbocsátott. Legalább már nem utáljátok egymást annyira.
- Egyébként azt elfelejtettem mondani, hogy Anthony Denaro az egyik barátomat, Noélt is megölte. Természetesen megbosszultuk Noélt, viszont az FIB elkobozta a lopott járműveket, ezért Billy berágott rám. Létrehozott egy maffiacsaládot Phil Bellel és Fixerrel együtt, és most meg akarnak engem ölni. A Bolton, a Pavano, az Ancelotti, a Gambetti, a Denaro és a Bell maffiacsaládok a fejemet akarják. Szép, nemde? Mi több az United Adrwington Especia, a KG Team Gang, a Madrazo Kartell, Rascals és a Crushers banda, a Merryweather, a cigányok, a törökök, a triádok és a motorosok is meg akarnak ölni – jelentettem ki elborzadva.
- Akkor nagy szerencse, hogy Connor veled van.
- Károly küldte őt rám. Azt mondta, hogy ezzel segíteni fog nekem. Remélem, igaza volt. Nagyon feszült voltam mostanában. A te nevedben írt üzenet is felkavart, meg Connor jelenléte, és a maffia...
- Nyugi, Robi. Most már itt vagyok. Most már nyugodtabb lehetsz – simogatta vállaimat, hogy megnyugodjak.
- Juliet, mondanom kell valamit – tértem rá a nagy vallomásra. Elérkezettnek láttam arra az időt, hogy elmondjam neki.
- Mit, kedvesem?
- Hát, izé... régóta nem hallottam rólad semmit, és én... – dadogtam. Connor engem figyelt. Látta rajtam, hogy nem tudom elmondani neki.
- Igen? Mit szeretnél mondani?
- Az van, hogy én... – Már mondtam ki volna azt a szót, hogy megcsaltalak, azonban megláttam az egyik reklámplakáton egy kisbabát. – Szeretnék egy kisbabát tőled!
- Jaj, édesem! Persze, megajándékozlak egy babával. Ez a legkevesebb, amit érted tehetek, bébi. Még ma este teherbe ejthetsz. Amúgy is még szüzek vagyunk mindketten, nem? – Juliet az örömtől megilletődött. A boldogságtól gyengébb könnyeket eresztett, és a számat csókolgatta.
- Ezt kurvára elbasztad... Tudtam, hogy nem fogod tudni megcsinálni... – tett szemrehányást Connor, miközben a fejét fogta a szégyentől.
Ettől a ponttól fogva felkeltünk, hogy elmenjünk a vidámparkba. Egész úton Juliet arról áradozott, hogy mennyire boldog velem, holott a szívem mélyén mélységesen csalódtam magamban. A hazugság fojtogatott. Igaza volt Connornak. El kellett volna mondanom Julietnek az igazságot, de nem volt erőm. Furdalt a lelkiismeretem.
Eközben eljutottunk a vidámparkba, amelyet valójában már lebontottak 2014-ben. Helyette épült a Holnemvolt Park, sőt az egykori vidámpark területének nagy részét a Fővárosi Állat- és Növénykert kapta meg. Kipróbáltuk a hullámvasutat, a Mesecsónakot, a Körhintát, a Barlangvasutat, az Elvarázsolt Kastélyt és a Tréfás Dzsungel Vasutat is. Juliet felhőtlenül érezte magát. Sokat nevetgéltünk és csókolózgattunk is, mi több vele is készítettem közös képeket. Lizával, Felíciával és Juliettel is voltak már csókolózós fotóink. Igaz, egyiket sem tettem ki az internetre, merthogy tartottam attól, hogy mindhárom barátnőm megtudja, hogy folyton megcsalom őket.
Ez alatt az idő alatt vettünk magunknak lángost, kürtöskalácsot, pogácsákat, hortobágyi palacsintát és finom réteseket is. Csupa adrwingtoni finomságok. Ennek dacára azért megettünk egy-egy hamburgert és hotdogot is, italként pedig forró csokit, kakaót és kávét ittunk a hideg ellen.
Este hat környékén beesteledett. Ősz végén, tél elején mindig is hamar volt sötétedés. Már záróra volt, így távoznunk kellett. Jól éreztük magunkat. Tudtam, hogy legközelebb elhozom majd ide az összes barátomat, de legfőképp az ikreket, mert az állatkertben még nem is voltunk igazán. Jóllehet tizedik osztályos koromban voltam már itt egy osztálykirándulás során, s tudtam, hogy a haverjaimnak tetszeni fog majd a park. Volt is egy olyan épület a parkban, melyet úgy hívtak, hogy Szörnyecskék Háza. Ha bementél, szörnyeknek öltözött színészek megijesztettek bent. Biztos voltam benne, hogy az ikrek meg fognak majd ijedni. Juliet nem akart bemenni velem, mert félt, ezért elhalasztottuk ezt a tevékenységünket, meg hát már amúgy is el kellett mennünk.
Az esemény után elvittem magamhoz Julietet. Megmutattam neki, hogy hol lakom már majdnem egy hónapja. Üres volt a lakás Niko, Roman és Jacob kiköltözése után. Nem tudtam, hogy az ikrek mikor fognak jönni a PS4-ért és a játékokért. Amber nem engedte el őket sehová sem, ezért nem voltam benne biztos, hogy a napokban át tudnak-e jönni hozzám, azonban nagyot tévedtem. Adam és Scott meztelenül jöttek ki a fürdőből. Gatya sem volt rajtuk! Ott álltak előttünk egy szál pöcsben. Juliet tátva bámulta őket. Tetszett neki a látvány, nekem nem annyira, mert férfi vagyok.
- Ó, sziasztok! – köszöntöttek bennünket egyszerre az ikrek kacarászva. Hánynom kellett tőlük. Undorító volt.
- Mit csináltok ti?! – kiáltottam rájuk mérgesen, de ők csak nevettek tovább. – Húzzatok már magatokra egy gatyát!
- Bocsi, Robi, nem tudtuk, hogy ilyen hamar hazajössz – sajnálkozott Adam mosolyogva.
- Egyáltalán hogyan jöttetek be? – Picit ideges voltam rájuk. Leégettek Juliet előtt.
- Megtaláltuk a pótkulcsot a lábtörlő alatt. Máskor rejtsd el jobban – hencegett Scott derűsen.
- Amúgy ki ez a szép lány, Robcsi? – terelte el a szót Adam.
- Nektek hogy a francba van ekkora szerszámotok?! – értetlenkedett Juliet elvörösödve. El volt ragadtatva az ikrek farkától és az erős izmaiktól, de olyan nagy mértékben, hogy tátva maradt a szája. Az ikerpalánták erre szintén elpirultak, míg én hevesen néztem a reakciójukat.
Öt perc elteltével az ikrek magukra kaptak egy fehér boxert, miközben Juliettel beszélgettek az asztalnál. Sajnálatosan Adam és Scott nem értették a helyzetet. Majdnem sikerült elárulniuk, hogy én Lizával és Felíciával is járok.
- És akkor Amber bekapta a számat, majd belelökött az ágyába – mesélte Adam, ekképpen mind a négyen elnevettük magunkat.
- Ez nagyon jó történet volt, Adam. Bírlak benneteket, ikrek. Robinak igaza volt, ti tényleg rendesek vagyok! – röhögcsélt Juliet.
- Köszi, Juliet, te is rendes vagy, sőt k**va jól nézel ki! – dicsérte meg Scott szerelmemet. – Szúrnálak!
- Na, hé! Ő az én csajom! – álltam fel helyemről, hogy megvédjem a férfias becsületemet. Juliet mindössze rötyögött tovább, s megkérte, hogy ne kapjam fel a vizet.
- Nyugi, bébi, Scott csak viccelt. Ne kapd fel a vizet.
- Rendben, igazad van – ültem vissza, figyelve tovább a társalgást.
- Egyébként akkor ti most jártok? – puhatolózott Adam viháncolva.
- Még szép! Robival csókolóztam életemben legelsőnek! Rajta kívül sohasem voltam senkivel, és ő is csak velem volt eddig együtt – dicsekedett Juliet büszkén.
- Különös, mert Robi más nőkkel is... – szólta volna el magát Adam, de én rátapostam a lábára, hogy fogja be.
- Fogd már be, Adam!
- Miért fogja be? Hadd mondja nyugodtan, Robi – utasított rendre a leány.
- Tehát, az van, hogy... – kezdett bele a mondandójába, mégsem hagytam, hogy befejezze, mert megint rátapostam a lábára.
- Hallgass el, Adam! Senkit sem érdekelnek a hülyeségeid!
- Most mi van veled, Robi? Engedd már meg Adamnek, hogy befejezze!
- Hidd el, hogy Adam baromságokat beszél, Juliet! Senki sem kíváncsi rá. Menjünk inkább az ágyba. Gyere! – rángattam, hogy jöjjön velem, ám ő mégis makacskodott.
- NEM! Kíváncsi vagyok, hogy mit akar mondani Adam!
- Tehát, azt akartam mondani, hogy... – folytatta volna tovább, de én belekotnyeleskedtem megint.
- Hogy az ikrekkel együtt megkeféltem Gyurit, mert beszívtunk a fűtől!
- Jézusom! – vihorászott galambom.
- Hmmm... Én nem ezt akartam mondani.
- Akkor mit?
- Azt, hogy esténként folyton maszturbálok rád! – kiáltottam fel feszengve. Dobogott a szívem erősen, mert féltem, hogy lebukok.
- Egy állat vagy! – vihogott, mire kézmozdulatokkal jeleztem az ikreknek, hogy maradjanak csöndbe, és hogy menjenek el. Szerencsére megértették, hogy mire gondoltam.
- Igen, ezt akartuk mondani! – játszotta meg magát Scott, nevetést színlelve.
- Ja, ezt akartuk. Viszont mi most megyünk aludni. Örülünk, hogy megismertünk téged, Juliet. Bírunk téged! – Azzal pedig az ikrek bementek egy vendégszobába. Juliet még mindig nevetett.
- Jaj, Robi, nagyon jól mulattam! Jó srácok ezek az ikrek!
- Igen, azok – bólintottam rá. – Na, megyünk szexelni?
- Aha, megyünk, hercegem! – Felállt, és megcsókolt.
Ez idő alatt az ágyamhoz sétáltunk. Juliet csókok közepette levette rólam a lazacrózsaszín pólómat és a kék farmeromat is. Óvatosan ledobtam a földre a barna bőrkabátját, a fekete pulcsiját, a farmerjét és a bakancsát is. Rajta melltartó volt, rajtam meg egy fehér boxer. Belezuhantunk a puha ágyba, ölelgetve és csókolgatva egymást. Erre vártunk már egy éve, és végre megtettük.
Ez idő tájt párom kis terpeszben ült az ágyon. Ráültem vele szemben. Lassan hátrahajoltam, s amint elértem az ágyat, megfogtam kedvesem lábát. El voltam teljesen csodálkozva a felszabadító élményen, Juliet pedig a testem által nyújtott erotikus látványon.
Ezen kívül kipróbáltuk a gyűrűt és a G-pontot is. A gyűrű során térdelve átöleltem, s egymás könyökébe kapaszkodva lassan hátradőltünk, míg a G-pont alatt Juliet hanyatt fekve felhúzta a térdét a melléig. Letérdeltem, széttártam a lábát, így sikerült belehatolnom péniszemmel. Ez a mély, heves behatolás mindkettőnket a mennyekbe repített.
Ezek után Juliet leült egy közeli székre. A nyelvemmel kellően felizgattam a testét, majd beleültem az ölébe. Szorosan átöleltem, ekkor ő alám tudott nyúlni, és lassan felállt velem. Csoda volt, hogy a szék nem szakadt be alattunk.
Ha még ezek nem lettek volna elegek az együttlétünk számára, akkor ott volt még a hastánc is. Juliet újfent egy széken ült, én pedig szemben az ölébe ültem. Lábait megtámasztotta a szék támlájában, kezeivel pedig az én térdemen is meg tudott támaszkodni. Felemelt csípőjét szabadon mozgathatta, és ez nekem maradandó vizuális élményt nyújtott.
A következő póz már főként nekem jelentett kényelmet. Szétvetett lábakkal hátradőltem a párnákkal teli ágyon. Virágszálam háttal ült az ölemben, jobb kezével megtámaszkodott a csípőmön, bal kezével pedig az ágyon. A lába az én két lábam között volt, ilyen módon könnyen tudott fel-le mozogni.
Ezentúl Juliet a bal oldalára feküdt, a jobb térdét felhúzta. Én rá tudtam ülni a bal lábára arccal felé. Utána még egy picit fokoztuk az élvezetet, mert a jobb lábát a vállamra emelte. Ez egy nagyon kényelmes szexpóz volt.
A továbbiakban Juliet újra hanyatt feküdt, kinyújtva jobb lábát a törzsére merőlegesen, a balt pedig a levegőbe emelte. Szemből guggolva rá tudtam vetni magam a hímvesszőmmel. Ebben a pózban könnyebben tudtam uralni a medenceizmait, ily módon roppant finoman manőverezhettem benne.
Végezetül pontot tettük az éjszaka végére, ugyanis ez volt az utolsó póz, amit még megcsináltuk elalvás előtt. Juliet felegyenesedve térdelt. Kezemet a fenekére raktam, és így jobban megtarthattuk az egyensúlyt. A herék képtelenek voltak ingerelni a csiklót. Sokkal mélyebbre tudtam behatolni az farkammal, ezzel pedig könnyebben kialakítottam egy egyenletes gyors ritmust, mindazonáltal mind a ketten szabadon mozoghattunk, szóval Juliet is irányíthatta a mozgást.
Befejezésül elaludtunk. Elvettem Juliet szüzességét. Élveztem én is ezt a románcot. Noha nem volt erőm elmondani az igazságot, csodálatos éjszakám volt. Tegnap Felíciával csináltam, ma pedig Juliettel. Mérföldkő volt ez az életemben. A napjaim most már sokkal jobbá alakultak. A depresszióm kezdett megfogyatkozni, én pedig egyre boldogabb lettem, csak még mindig nem haladtam semmit az eredeti céljaim felé. Sürgetett az idő. Minél több dolgot kellett megcsinálnom, minél kevesebb idő alatt. Elhatároztam, hogy nem húzom tovább az időt. Eljött az idő, hogy elkezdjük a harmadik rablást!
Az idő a legnagyobb ellenfél...
„Az élet bonyolult. Embereket öltem. Embereket csempésztem. Embereket adtam el. Talán itt a dolgok másképp alakulnak majd.” -Niko Bellic